SPÅNGABYGDEN LITE GRANN FRÅN OVAN
av Karl-Erik Fridzén |
|
Som sista utpost i Bromstens villabebyggelse mot nordväst låg mitt
barndomshem fram till år 1946, då det genom en olyckshändelse brann
ned till grunden. Det var vackert beläget bland åldriga hängbjörkar
vid en udde och i närheten låg stora lavklädda stenblock kringströdda,
en del hopade på varandra som rosen, precis som de legat i årtusenden.
Allt detta var omgivet av ogenomträngliga slånsnår, som på försommaren
stod som en vit sky av väldoftande blommor.
Från rumsfönstret på övre våningen hade man västerut utsikt över ett
mindre träskområde och bortom detta bredde ängsmarker och åkrar ut sig.
Jag minns från barndomsåren hur man därifrån under skymmande
sommarkvällar kunde höra kornknarrens mystiska snärpande från den
växande grödan. Långt borta vid horisonten skymtade Stora Tensta
gård, och när solen mot aftonen kastade sina reflexer i gårdens
fönsterrutor glödde de som eld mot den mörka skogen. Denna idylliska
plats hade inte helt utan orsak fått namnet Täckaudden.
Strax bortom träskmarkerna och väster om Spånga Kyrkväg, mindre än
en kilometer hemifrån, låg Spånga radiostation, vars två 150 meter
höga master helt dominerade trakten. Högst uppe på toppen av vardera
masten fanns en flygfyr, varav den ena visade fast rött sken och
den andra roterade runt, sändande en kraftig vit ljusstråle långt
ut över nejden efter mörkrets inbrott.
![](images/Mastbilder/Foto-3WL.jpg) Huset mellan masterna innehåller själva sändarutrustningen
|
Vardera masten hade också en hiss i form av en liten korg som
hängde i en lina mellan de fyra mastbenen. Likaså fanns det en
stege på ena mastbenet där man kunde klättra ända upp till fyren
om hisskorgens maskineri skulle strejka. Nedanför patrullerade
beväpnade vakter som höll obehöriga på avstånd.
Dagligen hade jag dessa radiomaster för ögonen. Många gånger
sände jag längtansfulla blickar dit upp till fyren och önskade
att jag en dag fick stå där och blicka ut över husen under mig
och låta fantasin leka att jag flög ut över ängar och skogar där
jag som barn sprungit så många gånger. Att det en gång skulle bli
verklighet anade jag inte då.
År 1953 var det beslutat att radiomasterna skulle monteras ned,
ty de ansågs bl a utgöra en viss fara för det alltmer expanderande
trafikflyget på Bromma. Om man nu ville komma upp i masterna så
var det absolut sista chansen. Detta hade alltid varit min önskedröm,
så jag stegade in på radiostationen en dag och frågade högsta
chefen om möjligheten att få klättra upp. Det blev till min
stora besvikelse avslag direkt, ty för detta krävdes ett skriftligt
tillstånd från televerket och ett sådant fick man inget bara för
att klättra upp och titta på utsikten, fick jag veta. Efter detta
nedslående svar bestämde jag mig för att vid lämpligt tillfälle
klättra upp utan lov, kosta vad det ville.
![](images/Mastbilder/Foto-5BWL.jpg)
Täckaudden i ruiner vid Skogsvägen (nuv Spelmansbacken)
Villorna vid Stridsbergavägen - I bakgrunden gamla
Enköpingsvägen, Rinkebysvängen, Kinnekulle.
Vid tiden för radiomasternas nedmontering hade vaktposteringen dragits
in och risken för att bli upptäckt var betydligt mindre, men från
stationsbyggnaden som hade fönster även åt detta håll fanns ju en
viss uppsikt.
![](images/Mastbilder/Foto-6BWL.jpg) |
Huset närmast till höger var militärens förläggning. Inget av husen på bilden
finns kvar idag. Här ligger numera Spånga IP´s västra kant.
|
Från marken såg jag att nedmonteringen av fyren led mot sitt slutskede
och endast fundamentet återstod. Nu var det alltså hög tid att bestämma
sig för en uppstigning innan montörerna började montera bort den
golvförsedda plattformen. Den skulle vara till stor hjälp för mig på
så vis att den skymde sikten för montörerna att se stegen där jag
skulle klättra.
Oroligt såg jag min runt omkring innan jag med darrande knän påbörjade
klättringen, och jag var mycket nervös innan jag kommit tillräckligt
högt för att man från stationsbyggnaden inte skulle kunna se att
någon obehörig klättrade däruppe. Men det hela gick precis efter
planerna och jag blev lugnare ju högre upp jag kom.
Klicka på bilden för en
större bild
![](images/Mastbilder/Foto-4WL.jpg) |
Bromsten med Duvbovägen, järnvägen med Silverpilens rökplym
uppe till höger Det är inte svårt att föreställa sig skärgårdslandet med
den mäktiga Bromstens fornborg närmast.
|
Klättringen var ansträngande men det fanns små plattformar att
vila sig på vid var tjugonde meter ungefär. Av en kamrat hade jag
lånat en kamera för att föreviga detta enastående tillfälle som
jag i så många år längtat efter.
De sista femtio höjdmeterna gick i betydligt långsammare takt,
för stegen var nu nästan helt lodrät och detta frestade på
underarmsmusklerna. Några svindelkänslor hade jag inte,
ty de kraftiga järnringar som omslöt stegen runt ryggen
gjorde att det kändes tryggare.
Hade inte dessa säkerhetsanordningar funnits hade jag
nog inte vågat klättra upp.
När jag hade fem meter kvar till plattformen där montörerna
jobbade tog jag fram kameran och fotograferade landskapet i
alla riktningar. Jag hade en känsla av att det var bäst att ha
det gjort så fort som möjligt, för skulle jag bli upptäckt blev
det nog inte tid till något fotograferande.
![](images/Mastbilder/Foto-2BWL.jpg) |
Norra radiomasten och
Enbacken. Man kan ana Spånga
kyrkans torn inne i grönskan.Utsikten var vidunderlig och jag njöt i fulla drag. Jag såg nu mina
kära marker ute på Järvafältet i fågelperspektiv och snett nedanför
bortom Enbacken låg kyrkan inbäddad i lummig grönska. Österut intill
de nybyggda villorna såg jag ruinhögen av mitt nedbrunna barndomshem,
Täckaudden, som ännu sju år efter branden låg kvar orörd. I söder
stånkade "Silverpilen", soptåget som var på väg mot staden efter att
ha tömt sin last vid sopförbränningsugnarna på Lövsta, bortom Hässelby
villastad.
Plötsligt stördes jag i mina meditationer av högljudda röster ovanför
mig. En montör hade upptäckt mig och nu skulle det så kallade kokta
fläsket vara stekt. Det blev en sjudundrande utskällning med svordomar
och ilskna förbannelser som haglade över mig. När han avreagerat sig
tillräckligt försökte han förklara för mig hur livsfarligt det var
att vistas under deras arbetsplats. En tappad mutter eller ett verktyg
som träffade skallen från denna höjd kunde i värsta fall sluta med
dödlig utgång om oturen var framme. Han befallde mig att genast
klättra ned igen.
|
![](images/Mastbilder/Foto-1WL.jpg) |
Spångaviadukten - "Silverpilen"
passerar, man kan se röken.
En smula skamsen över utskällningen men ändå glad över att ha lyckats
med mitt uppsåt äntrade jag ned för stegen så fort jag kunde. Jag hade
i alla fall till slut fått se mina barndomsmarker, som en fågel lite'
grann från ovan.
Denna lilla ungdomssynd som begicks mot Televerket är för längesedan
preskriberad och de dokumentära värden, som de unika fotografierna med
tiden fått, var väl värda den utskällning som utgjorde bestraffningen.
Radiostationen användes ännu en tid efter det att de två skyhöga masterna
monterats ner och ersatts av ett antal korta master för bl a meteorologiskt
ändamål.
De båda Spångamasterna återsåg jag under nostalgiska känslor
många år senare då de var uppmonterade på nytt, en söder om Västervik,
den andra norr om Visby. De är numera borta också därifrån. På platsen
i Spånga ligger numera Spånga idrottsplats.
Klippt ur Spånga Bygden, Spånga Fornminnes- och Hembygdsgille Nr 35
december 1990
|